Text och översättning: Robert Fors och greeneye
Janie, det är mamma.
- Se på mig, Janie! - Nej! Nej!
Tack gode Gud. Drömde du en mardröm igen, raring?
- Du ska få ta ett långt varmt bad. - Kan jag göra det sen, snälla?
Visst.
Men du måste göra dig klar, för det är din pappas helg.
- Vad är det här? - Jag hittade den på vinden.
- Du vet att du får inte vara på vinden. - Förlåt...
Gör inte om det.
Jag förstår hur du känner dig.
November 1848.
Jag hoppades att ingen fick en orsak att öppna detta brev.
Om ni har det, så antar jag att oförklarliga...
...och även övernaturliga händelser skett.
Historien om Bell-häxan har alltid ansetts som en skröna.
Men den är inte det...!
Läs denna dagbok noga, ty dess innehåll kan rädda ert liv.
Vart ska du ta vägen nu då?
- Bara en kyss. - Nej, Joshua.
Lämna den unga damen ifred!
Är det något du ska göra, Isabelle?
- Förlåt, mor. Jag tänkte på annat. - På att pina stackars Joshua?
- Du borde vara snällare mot honom. - En man ska hållas kort, har du sagt.
- Det har jag aldrig sagt. - Jag ska få Joshua att alltid älska mig.
Då får du sluta behandla honom illa.
- Tycker du jag var för hård mot honom? - Bara litegrann.
- Vad skulle jag göra utan dig? - Skrumpna ihop och blåsa bort.
- Glöm inte ditt skolarbete. - Nej, då.
God afton, sir.
Han tog tag i hjulet och lyfte upp droskan som om tio män dragit i den.
När man talar om trollen. Trodde du gått vilse.
- Så full är jag inte. - Jag pratade om dig och droskan.
Inte än!
- Jag behöver en drink. - Jag har redan druckit tre stycken.
- Jag ber om ursäkt. - Ingen fara, de roar sig bara.
Finns det inte en tradition med misteln, professor Powell?
Jo, men...
Belle, det är olämpligt för en student att sätta en professor i en sådan situation.
Det är jul, far. Jag försöker bara lära mig traditionerna.
Man kan väl inte lära sig bättre, än av sin lärare.
Vissa verkar ha svar på allt.
Nöjer du dig med en dans, Betsy?
Låt dem dansa.
Får jag stjäla frun till en dans? Jag lovar jag inte ska kliva på era tår.
John...!
John!
- Jag hörde oväsen uppe på taket. - Det kommer ifrån vinden.
- Ekorrar? - Det låter för mycket för att vara det.
- Tredje natten i rad jag hör det. - Jag har aldrig hört det förut.
Du sover så tungt, du vaknar inte ens när jag kliver upp.
Lyssna...Det slutade.
Vad var det?
Den där häxan försöker väl trötta ut mig innan rättegången imorgon.
Mannen är ett ljugande svin! Han stal min mark!
Miss Batts, vi har hört er sida av historien. Låt nu John Bell avsluta sin.
Vi erbjöd henne använda vår slav Samuel, och ett lån på 100 dollar-
- i utbyte mot en bit av hennes mark. - Mot 20 procents ränta!
Vi skakade hand på det! Du fick två skördar på dig att betala, men det uteblev.
Det var ett rimligt pris.
20 procents ränta?
Det verkade rimligt då, med tanke på hennes rykte.
Du bröt mot kyrkans regler. 20 procents ränta.
Det var att utnyttja. Miss Batts mark kommer bli återlämnat.
Mitt timmer då? Han tog det och sålde.
Du hade aldrig fått pengarna eller slaven om han inte tagit timret.
- Men han bröt mot kyrkans regler. - Du fick pengarna och slaven.
Vinsten på marken tillfaller John Bell.
Hans förlust, blir förlusten av hans goda rykte.
Det straffet är nog.
Det är inte rättvist.
Det var deras bestraffning.
- Vänta bara på min. - Du kan inte röra mig, kvinna.
Var rädd om din mark, din hälsa och din familj.
Allt mörker kommer falla över dig.
Du, och din dyrbara dotter.
Kate Batts. Alla i byn var rädda för henne.
Alla var övertygade att hon var en häxa.
Så familjen Bell tog hennes hot på allvar.
Då trodde jag inte på förbannelser eller spöken.
Det gör jag nu.
- Far, mår du bra? - Ja.
- Vi tog den, far. - Vargen?
Vi sköt ett rådjur. Kom och titta.
Far!
- Du hörde det. - Där bak.
Håll ögonen på skaft nu.
Mamma, mamma!
Vart är ni på väg?
- Vad var det för skrik? - Det är något i mitt rum!
- Vinden blåste upp fönstret. - Nej! Det är något härinne.
Det finns inget härinne. Du inbillade dig bara.
Jag tror inte det, mor.
Vi går till dina bröder. Kom.
Vi går kvickt, som rädda möss.
- Mår alla bra? - Ja. Nu går vi tillbaka till sängen.
Ni kunde ha dödat oss. Han sköt rätt in i huset.
- Det avlossades av misstag. - Han sköt rakt in i huset, John!
Vi lämnar tillbaka den.
Jag kan inte sluta tänka på Kate Batts.
Det som är gjort är gjort. Kyrkan har sagt sitt, sluta tänk på det.
Nu, vilka red till Concorde för att varna om att Britterna var på väg?
Paul Rivera, Samuel Prescott och William Doughs.
Lyckades de, Betsy?
Vi lämnar det här för ett tag. Fysiska aktiviteter i 15 minuter.
- Mår du bra, Betsy? - Jag är trött.
Huset gör konstiga oljud om natten. Det gör det svårt att sova.
...ge mig...
Betsy?
Är du skadad?
Vart tog hon vägen? Flickan som gungade med mig.
Du gungade ensam, Betsy.
- Såg du någon flicka? - Nej.
- Betsy! Jag är här, älskling. - Mamma! Mamma!
- Mamma är här...! - Betsy!
- Det rörde mig. - Var? Vem?
Jag vet inte. Jag såg inget.
- Det var bara en mardröm, raring. - Men det var så verkligt.
Hon mår bra, en mardröm bara.
Försök somna om igen.
Det var bara en dröm.
Det var någon på taket. Jag tror Kate Batts skickade en av sina slavar.
När jag hittar honom, piskar jag livet ur honom.
Herregud. John, titta på det här.
- Den jäveln! - John!
Vänta. John!
- Vi vet inte vem som gjorde det. - Jag vet!
- Lyssna på mig! - Häxan försökte skada min dotter.
Gå då! Gör bort dig, bara!
Vilka är de två grundstenarna i varje civiliserat samhälle?
Kyrkan och utbildning. Den här mannen byggde båda åt oss.
- Han byggde kyrkan och den fördömmer! - Jag bröt mot kyrkans moraliska regler.
Moral? Han anklagades för att ta lite högre ränta än kyrkan.
Vad De Äldste inte visste var, vem de hade att göra med.
- Pojkarna sover äntligen. - Vad bra, välsigna dem.
Det här bibelkapitlet kommer ta hand om husets bekymmer.
Adam bad, och sade. "Mitt hjärta vilar i ditt."
Min mun är...
..spöket som talade till honom.
Jesus svarade, "Var tyst och kom ut ifrån honom."
Spöket gav upp ett högt skri, och avlägsnade sig.
Fatta varandras händer.
Som en ska vi be denna bön tre gånger.
Demon. Tig i Jesu namn och lämna detta hus för all tid.
Demon. Tig i Jesu namn och lämna detta hus för all tid!
Snart midnatt och allt är under kontroll.
Jag är säker på att Kate Batts ligger bakom störningarna.
För några nätter sedan såg jag något. En man. Smög omkring här.
- Vem var det? - Jag såg inte säkert.
Antagligen professorn. Han bor närmast.
- Har han tycke för Betsy, tror du? - Han är hennes lärare!
Halleluja, Lucy! Gud har svarat. Det är midnatt och huset är tyst.
- Tack, James. - Jag slog honom.
Gjorde du?
God natt på er.
- Jag såg inte, jag pratade med din fru. - Skyll inte på mig!
- Jag ställer upp ett nytt spel. - Jag spelar inte om du fuskar.
Mitt drag.
Betsy!
Öppna dörren!
Hjälp mig!
Demon! I Kristi namn, upphör genast!
Demon, spöke, väsen. Kalla det vad du vill. Det var inte naturligt.
Hör vad du säger, du är inte realistisk.
Det måste finnas en logisk förklaring.
Jag har bevis.
Ett vittnesbörd av Joan Jordan från häxrättegången år 1599.
Först skrapningar i väggen. Sen knackningar och släpningar.
Sedan slog den jungfrun på kinden ett halvt tjog gånger.
Är det inte troligare att Kate Batts skickade sina slavar för att hämnas?
- Det här var inga slavar som gjorde det. - Nej, du skulle sett henne dingla där.
En halvmeter ovanför golvet.
Det händer alltid på natten och alltid i Betsys rum?
Det var mörkt. Det skulle varit lätt att inte se att nån höll henne.
Hon var upphängd av något som inte var av denna värld!
- Det logiska är att någon höll i henne. - Det fanns ingen i rummet!
Dörren, då? Vi tre kunde inte rucka den.
Regnet kunde fått dörren att svälla.
- Det är sant. - Och slagen? Hur inbillade vi oss dem?
Ett pojkstreck. Torra ärtor blåsta igenom ett ihåligt rör.
Ett ärtrör? Inget ärtrör kunde slå hennes ansikte så våldsamt.
- Såg du någon slå henne? - Nej, jag såg henne bli slagen.
Men du såg ingen slå henne? Då borde du inte sett någon hålla henne heller.
- Vad som än hände, så är det förvirrat. - Alla inbillade väl inte samma sak?
Det fanns något oheligt i det rummet.
När skolveckan är slut kommer jag och sover över.
Jag kommer bevisa att det bara är någon som försöker skrämma er.
Tiden är slut. Lägg era tavlor på katedern, tack.
Skynda, vi måste till floden innan det blir mörkt.
- Inte i dag, Joshua. - Vi har planerat det här i veckor.
- Jag känner inte för det. - Kom igen, Betsy...
Jag sa nej! Lämna mig ifred!
- Vad sa du till henne? - Ingenting.
Det kommer att gå över, Betsy.
Varför...?
Minns, vadå?
Nej!
Lucy!
Nej!
Lucy, vad händer?
Richard, du skulle inte ha...
John!
- Öppna dina ögon, John. - Han kommer bli okej nu.
Behåll rötterna mot hans huvud ett tag.
Betsy verkar lida av våldsamma mardrömmar.
- Såg du min syster? - Tror du det min dotter gick igenom...
- Täcket drogs av hennes säng. - De kan uppfattas som mer än de är.
- Man inbillar sig ofta... - Hon inbillade sig inte, du såg det!
- Det var inte naturligt. - Det finns något ont här.
Det här är hädelse.
Vem där? Visa dig!
- Betsy, är det du? - Förstör dem, herre.
- Tyst, James. - Förstör dem!
- Förkasta dem! - Ser du någon?
Vem är det?
Sluta med det där, James.
De dåraktiga ska bort. De ska försvinna ur min åsyn.
Sluta!
Jag fördömer dig till helvetet!
Är du bekant med det som mr Johnston läser?
Självklart förstår det herrens ord. Därför är det borta.
Läste han ur Matteusevangeliet?
Vad det ett ja eller nej?
Markusevangeliet?
Är det "En psalm av David"?
Varför är du här? Har familjen Bell stört dig?
Har vi alla mardrömmar nu, professorn?
Min röra, jag städar upp det.
- Kan du se vem det är, Anky? - Ja, frun.
- Hej, Anky. - Zach, vad gör du här?
Miss Batts ville att jag skulle lämna den här säcken. Hon hittade den på sin mark.
- Hej då, Anky. - Hej då, Zach.
- Vem var det? - Det var Zach.
- Som jobbar åt Kate Batts? - Jag skulle ge dig den här säcken.
- Jag vill inte ha hennes saker i huset. - Den tillhör er familj.
- Det här är Betsys. - Ja, och det där är mr Bells skjorta.
- Den har varit borta över ett år. - Varför har hon deras kläder?
Vad är det, Chloe? Vad vet du?
Berätta vad du vet.
Du har hört att miss Kate är en häxa.
En häxa har sekretblod på folks kläder. För att få bort personen.
- Vadå bort? - Man dör, Lucy. Man dör!
- Bränn dem! - Nej, Lucy. Då blir det bara värre.
Då släpper du in djävulen.
Kom igen! Ge tillbaka den!
Stanna, vänta. Snälla, stanna.
Du hade en mardröm.
Det är bra. Det är okej.
- Vad hände? - Jag kommer inte ihåg.
- Jag kommer aldrig ihåg. - Ska jag väcka dina föräldrar?
- Snälla, stanna bara här hos mig. - Självklart, Betsy.
Nu bäddar vi ner dig.
John!
- Nej, John! - Jag ska döda henne.
- Vad händer oss när du hängs för mord? - Ni får det inte värre.
Genom att offra mitt liv kanske vi kan få ett slut på den här plågan.
Vi hittar ett annat sätt, John.
- Fanny? - Ja, Betsy.
- Tror du på herren. - Självklart, gör inte du det?
Jag brukade göra det.
- Jag är så rädd. - Var inte det, jag är här.
- Godnatt, Betsy - Godnatt.
Betsy...
Hörde du det?
Betsy...
Släpp ut mig!
- Hur länge har hon varit så här? - Ungefär i trettio minuter.
Inte längre än så.
- Fanny, kan du berätta vad som hände? - Det är okej.
Hon hade en mardröm. Hon slogs med någon.
Hon började slå sig själv. Jag väckte henne, och sen...
...sen kom en röst.
Betsy! Är du okej?
Nu får det vara nog. Kom hit.
Titta på mig.
Hörde du det?
Chloe...
James... John junior...
Lucy... John Bell.
- Vad vill det? - Sluta nu!
Du kommer att dö. Han ska betala...
Vem är du?
- Någon som en gång var lycklig... - Dra åt helvete Kate Batts!
Nej, min ögonsten.
Nej, nej! Betsy!
Det talade. Det hade en röst, men vad ville det?
Varför fick Betsy lida så mycket? Vad hade hon gjort för att förarga det?
Den svarta vargen. Flickan som bara Betsy ser. Anden som ingen kan se.
Hur är de sammankopplade med varandra och vad vill de säga?
Attackerna mot Betsy blev värre. Det pratade mer och mer.
Jag försökte få det att berätta varför det kommit, men det besvarades av tystnad.
Varför svarade det inte?
I mitt liv har jag gjort mer gott än dåligt.
Även helgon begår synder av vissa slag.
Hur kan du tillåta att min familj blir straffad så här!
Det är satans sätt.
Jag erbjöd dig mitt liv som förlikning. Varför tog du det inte?
Jag ber dig. Jag ber dig, herre.
Ta bort den här förbannelsen. Ta mitt liv.
Herren har övergivit mig, Richard.
Det som attackerar Betsy, attackerar dig också.
Någon som en gång var lycklig. Vem tror du det handlar om?
Kate Batts. Allting pekar mot henne.
Om hon är orsaken. Varför inte bara lämna tillbaka vinsten från timret till henne?
För två månader sedan skickade jag dit Chloe med pengar i handen.
Hon skickade tillbaka det.
- Då är hon ute efter att plåga dig. - Tills jag dör.
Detta väsen...
- Tror du det kan läsa dina tankar? - Nej, det gör jag inte.
Men jag tror det hör oss när vi pratar. Därför vet det vart vi är.
Men det är endast närvarande på den här egendomen.
- Dimman är tät för den här tidpunkten. - Vi är snart i staden och ute ur skogen.
Betsy!
Hör du mig, Betsy?
Kom!
Den kommer närmare.
- Den är borta. - Vart då?
- Mamma? - Jag är här, älskling.
Jag hade en fruktansvärd mardröm.
- Ni skickade iväg mig. - Det skulle jag aldrig göra.
- Mamma. - Ja, älskling?
- Kommer jag att dö? - Nej, du kommer inte att dö.
Vila nu bara.
Om detta väsen kan höra oss överallt och är på alla ställen...
Då går det inte att rymma från det.
Du bryr dig om henne, eller hur? Mer än som en lärare för en elev?
- Varför säger du så? - Jag har sett hur du ser på henne.
Det är sant. Det finns ingen annan som din dotter, Lucy.
- Jag kan inte ens anta... - Det kanske du borde.
- Jag är nästan tjugo år äldre. - Samma som mellan John och mig.
Kan hon älska mig?
Det kommer hon att göra.
Snälla Richard, gift dig med henne.
- Din tro till mig är smickrande. - Snälla.
Men jag kan inte med gott samvete gifta mig med Betsy bara för att skydda henne.
Jag är ledsen.
Efter den natten förändrades någonting.
Attackerna mot Betsy blev mindre våldsamma.
Det tog nu ut sin vrede på John, och lämnade Betsy i ett livlöst tillstånd.
John... Hur kunde du.
Hjälp henne.
Hon är ett barn. Hjälp henne.
Du kommer att dö.
Du kommer att dö, John...
Din lilla ögonsten.
Väsendet lät ingen hjälpa Betsy när hon var under dess kontroll.
Jag kände mig maktlös.
John lyssnade inte. Han kämpade emot och fick lida för det.
Du vet sanningen.
Titta.
Öppna dörren! Betsy!
Hjälp mig.
Kate Batts!
Återkalla ditt raseri. Skona min familj.
Jag bönfaller dig.
Få din hämnd.
Jag ber dig. Gör slut på hennes förbannelse.
Jag förbannade varken dig eller din familj.
Du förbannade dig själv, John Bell.
Betsy...
Jag förstår dig...
Betsy... Kom ihåg...
Ögonstenen min.
Hjälp mig.
Mamma sov alltid tungt.
Jag föddes ur föreningen mellan ondska och oskuld.
En del av henne själ dog, natten då John tog hennes oskuld.
Få mig att försvinna.
Låt honom betala för det han gjort oss.
- Ta det. - Jag kan inte.
Du sover till alla ljud. Du hör inte ens när jag går upp ur sängen.
Det här är Betsys.
Min röra, jag städar upp det.
Efter den kvällen hörde Betsy inget mer från väsendet.
Mamma, pappa är här.
- Jag åker nu. - Okej.
- Jag älskar dig. - Jag med. Hej då, mamma.
Hjälp henne!
David! David!
Den här filmen är baserad på verkliga händelser.